Всипавши проміння яблукам рясним.
Задрімала мати, сівши край віконця,
Спогади до неї вкралися у сни.
В спогадах матуся - зовсім ще дитина,
На рум'янім личку п́осмішка блука.
З ярмарку вернувся тато. Як просила,
Хусточку привіз їй - радість то яка!
Час біжить так швидко, як літа дівочі,
Вже весну двадцяту соловей співа.
Танула в обіймах милого щоночі,
Хусточку коханий їй подарував.
Виростила діток, сп'ялися на ноги,
У світах далеких донечка і син.
Вкралися у серце мамине тривоги,
Присмак залишивши, мов гіркий полин.
Часом телефоном гомонить із ними,
Слухає внучаток, наче солов'їв.
Знає, що приїдуть десь на іменини,
...Хусточку, можливо, подарують їй...
Теги: стихи, Наталя Мазур, Платок, Воспоминания
Хай тая хусцінка, якую вам падарылі родныя людзі, будзе для вас сонейкам! І зберагае ад усяго злога і нядобрага!![smile](http://s106.ucoz.net/sm/24/smile.gif)
Дякую, Анні!
Желаю вам всего самого доброго!